Veden är snart slut.
Och maten också.
Vi har tagit vad som fanns på berget
ända sen Glaber drev oss hit.
Det borde inte ha hänt.
Du hittar en väg härifrån.
Det gör du alltid.
Och du hittar alltid orden som lättar mina tankar.
Det hoppas jag att din nästa kvinna också kan.
Spartacus!
Nemetes och ett gäng dårar har gett sig av.
Varför?
De tänker försöka angripa romarna vid stigens början.
Förvarna nästa gång.
Annars kan du misstas för en fiende.
Glaber kallar på dig.
Vi har just ätit ett saftigt lamm.
Det kanske finns lite rester kvar.
Du går för långt, slav.
Jag går bara där vår praetor så befaller.
Om du inte gillar mina steg
är du fri att ingripa.
Dra åt helvete, din fitta!
Jag förstår inte ditt språk.
Och jag vill inte lära mig det.
Retirera!
Sätt fart!
Spartacus!
Mira!
Framåt!
Vi måste ge oss av!
Mira!
Vi måste försluta hennes sår.
Nasir, stick svärdet i elden. Fort!
Spartacus.
Var det värt det?
Var det värt hennes liv att försöka rädda ditt eget?
Rör mig inte.
Hon är död på grund av dig!
Det är du som leder oss rakt i döden!
Hon dog åtminstone som en krigare.
Inte av svält som vi andra.
Du har rätt. Vi kommer alla att gå under.
Om vi inte står enade.
Det gör ingen skillnad.
Håll mun och lyssna.
Det är omöjligt att ta sig upp på Vesuvius.
Den södra stigen är den enda som är framkomlig.
Vi har intagit berget. Det ger oss
ett övertag, trots att de är fler.
Bara om Glaber är dum nog att gå till angrepp
innan vi är för svaga av hunger för att slåss.
En man är aldrig för svag
eller för sårad för att slåss.
Om syftet är större än hans eget liv.
Glaber och hans armé kommer hit.
Och när de gör det
ska Vesuvius fläckas av hämndens blod.
Är han den enda fången?
Flera andra är döda.
Du har tur som inte är en av dem.
Om egyptiern och jag inte hade varit där
hade vi inte haft en chans.
Gudarna gynnar oss tydligen.
Och överger dem som vill skada oss.
Berätta om Spartacus
och hans planer.
Sug min kuk, romarfitta
Kan han tala vettiga ord?
Ännu har jag inte hört några.
Jag ska pissa i era jävla skallar
Ett mycket otrevligt språk.
Förhållandena måste vara svåra
för att de ska överge berget för ett så dåraktigt försök.
Det verkar inte ha varit på Spartacus order.
Har du sett honom?
Flyktigt.
När han och hans gäng hjälpte andra att retirera.
Hur såg han ut?
Oförsonlig.
Men det fanns något i hans blick.
Blicken hos ett vilddjur instängd i ett hörn.
Ett sådant djur
når aldrig dödsriket utan desperata handlingar.
Vesuvius är inte ett ymnighets- horn med oändliga gåvor.
Det kan inte finnas mycket ätbart på det kala krönet.
Vi stannar här ett tag till.
När han övermannas av hunger och misströstan
ska Spartacus böja knä inför Rom för sista gången.
Vi borde inte färdas på vägen.
- Vi vänder tillbaka. - Nej.
Jag vill inte sitta overksam i Capua medan veckor blir till månader.
Allt kommer snart att fullbordas.
Jag vill att den dagen snart är här.
Och att mitt barn ska födas i en stad värdig en praetors arvinge.
Den stora dagen är snart inne.
Att riskera färden till Rom...
Vi har ännu tid, om min make kan förmås
att föra belägringen av Spartacus till sitt slut.
Det är därför vi åker till Vesuvius.
Bara delvis.
Det finns annat som lockar mig dit.
Är dina känslor åter så starka?
Gaius och jag delar dem.
Hans frånvaro gör mitt bröst tomt.
Att återse din make som du trodde var död.
Det är en stor välsignelse.
En lycka som jag vill dela med min nära vän.
Du ska följa med mig till Rom.
Jag ska be Gaius att belöna dig för dina tjänster.
Och du ska åter finna tröst i rollen som hustru.
Din make vill inte att jag följer med dig.
Du har varit ovärderlig för hans ändamål.
Han sätter högre värde på en annan.
Jag har blivit lovad till Ashur.
Ashur?
Min hand och mitt hus i utbyte mot liven som togs i din makes namn.
Varför har du inte sagt något?
Jag ville inte tynga dig med sådana tankar
när stunden är så nära.
Jag ska ta tillfället i akt vid Vesuvius
att försöka befria mig från bördan.
Säg mig dina planer.
Så ska jag hjälpa dig.
Vi väntar på att dö medan han tar hand om ogräset.
Han tar hand om sitt hjärta.
Det borde varje man göra.
Veden räcker inte till ett bål.
Marken är för hård för att begrava henne.
Han kan bara sörja och svepa henne i sin mantel.
Det är en välsignelse.
Då hinner vi alla dö innan hon är övermogen.
Nemetes och hans gäng börjar bli otåliga.
Det är de inte ensamma om.
Jag klandrar er inte.
Men vår enda chans är att följa en klok strategi.
Som att storma arenan med en handfull män?
En gång trodde jag att du var en hänsynslös dåre.
Nu ser jag att djärva strategier är det enda som håller dig vid liv.
Jag har haft turen att kunna
gripa tillfällen som romarna ser som lönlösa.
Det enda sättet att komma härifrån vore med vingar.
Det kommer en dag
när vi ska möta Glaber och hans armé
i öppen strid.
Om jag ska dö
gör jag det åtminstone bland mina bröder.
Vi är sammanbundna
inte genom våra insatser på arenan
utan på ett mer ärofullt slagfält.
När slaget är slut, som alla strider måste sluta,
får jag Batiatus ludus och villa som belöning för trogen tjänst.
Det ska bli Ashurs ädla hus,
där jag ska träna de främsta gladiatorerna i hela republiken.
Ni ska bli mina första rekryter.
Ni ska bli gudar på arenan
och överösas av vin och kvinnor.
Det enda jag begär är att ni svär...
Öppna porten!
Vänta här.
Du kommer att glädja dig.
Har de inte gjort fler försök?
Spartacus har lärt sig att det är lönlöst att gå till angrepp.
Man kan inte lära en rabiat hund att inte visa tänderna.
Ilithyia!
Du borde inte ha kommit.
Jag känner till reglerna.
Inga kvinnor i lägret.
Jag tänker bara på dig och livet du bär.
Jag vill inte att du färdas i ditt tillstånd.
Jag känner mig starkare än någonsin.
Och vill färdas ännu längre.
Du vill återvända till Rom.
Med min make vid min sida.
Rebellerna är desperata.
Några veckors svält till...
Om några veckor föds din arvinge i ett hus
smutsigt av blod och skit.
Gör slut på Spartacus liv.
Och låt oss återvända hem till vårt.
Han håller berget.
Vi kan inte ta det utan stora förluster.
Men
ni kan ta det.
Vänta på mig i Capua
och förbered firandet av vårt barns födelse
i famnen på moder Rom.
Du är en sann titan. Gudarna själva fruktar dig!
Åk.
Du är i mina tankar.
Jag vill stanna en stund till.
Vad är det?
En varning.
Från gudarna.
Hur har du fått den?
Jag hittade den när jag städade efter Seppia.
Den låg gömd bland hennes saker.
Min slav Amana såg hur den trycktes i Seppias hand
av det syriska äcklet.
Det var så hon avslöjade sin brors verkliga öde
och varför hon vände sig mot dig.
Det trotsar förnuftet.
Ashurs framgång är beroende av min.
Han är en orm
som ständigt söker makt och hög ställning.
När Varinius hotade att frånta dig din makt,
är det då så konstigt att han försökte kräla till en varmare plats?
Ett giftigt odjur.
Som har förlorat sitt värde.
Det är han inte ensam om.
Ormen och oraklet har fullbordat sina syften.
Talar du om Lucretia?
En kvinna som känner till för många hemligheter.
Hur kan du be mig om något sådant?
Vi ska lägga det olycksaliga förflutna bakom oss
och blicka mot den ärofulla framtiden.
Du är min make.
Och jag
är din plikttrogna hustru.
Jag har saknat din ljuva doft.
Bland andra gåvor av ett mer personligt slag.
Det glädjer mig att ha dig nära igen.
Jag kan bara stanna en kort stund.
Det har ingen betydelse
med löftet om en livstid i din kärleksfulla famn.
Gråt inte när vi skiljs.
Kampanjen närmar sig sitt slut.
Och Ashur
ska få sin välförtjänta belöning.
Jag ser fram emot den dagen.
Syrier!
Tar du mig för en dåre?
Praetor?
Jag förstår inte.
Nekar du till att ha tagit den?
Jag tar många ting från de som har stupat.
Jag trodde att jag hade ditt tillstånd.
Sökte du också Seppias tillstånd
innan hon försökte dräpa mig?
Seppia?
Jag har aldrig talat med henne.
Jag har fått nog av din lögnaktiga tunga.
Vänta!
Jag vet inte vad du har hört
men jag är rädd att du har misstagit dig.
Nej, jag är rädd att du misstog dig
när du försökte höja dig över din plats.
Ett olyckligt slut
på ett lönsamt samarbete.
Det kanske är bäst
att mina män och jag ger oss iväg obemärkta
innan det blir mer bråk.
Jag har ett bättre förslag.
Mark och 1000 dinarer åt var och en av er
i utbyte mot trogen tjänst.
Era jävla fittor.
Vänta.
Du svor en gång:
"Din vilja är min lag."
Den eden gäller ännu.
Jag svär den inför dig, praetor.
Jag tänker pröva dina stora ord
och vidden av din trohet.
Spartacus!
Det kommer någon på vägen.
Inta era platser.
Ashur!
Jag kommer med bud från Glaber.
Tala!
Han har tröttnat på stridigheterna
och vill återvända hem för att se sitt barn födas i Rom.
Det intresserar mig inte.
Dina mäns liv kanske intresserar dig mer.
Han erbjuder villkor för kapitulation.
Lägg ner era vapen, så får ni leva.
Som slavar?
I republikens bojor?
Ja.
Som slavar.
Men ni behåller livet!
Om ni vägrar
utlovar Glaber en plågsam död på korset åt dem av er
som överlever deras stormning av berget.
Och Spartacus liv?
Det är priset för överenskommelsen.
Jag har ingen lust att dö i dag!
Men om så ska ske
tänker jag göra det som en fri man!
Ja!
Åt helvete med romarna!
Vi ger oss inte!
Syriska fitta!
Du har fått ditt svar.
Utmärkt.
Jag ska överlämna det till väntande öron.
Försvinn inte fort!
Glaber väntar.
Jag måste återvända med ett svar.
Ditt huvud vore svar nog.
Spartacus?
Jag har inga invändningar.
Den mäktige Crixus
talar ständigt
om gladiatorns heder.
Vad finns det för heder i att döda en försvarslös man?
Ge honom ett svärd.
En gång drömde du om den ärofulla sanden.
Det här blir din sista arena.
Du är en krigare
och jag är dödligt sårad.
Men det finns ingen heder i ett sådant möte.
- Åt helvete med hedern! - Nej!
Jag låter dig inte besudla ditt namn för att utkräva hämnd för mitt.
- Naevia! - Det är min sak.
Ingen har drabbats värre av Ashur än jag.
Och ingen har större rätt att ta hans liv.
Jag ska se honom falla.
Och med honom
de minnen som hemsöker mörka nätter.
Gör så.
Är du säker?
Jag är övertygad.
Då så!
Om Ashur måste dö i dag
får han åtminstone se Crixus hora gå före honom till dödsriket.
Kom igen, Naevia!
Hugg av honom huvudet!
Fan ta syriern!
Den ömtåliga blomman har fått taggar!
Vässade av den obesegrade gallern!
Det hjälper dessvärre inte.
Hon dör.
Liksom alla vackra ting.
Naevia!
Nej!
Han är min!
Undan!
Jag ska döda honom för det han gjorde mig.
Om jag så dör!
Kom igen!
Minns du det här?
Min kropp tryckt mot din?
Du darrade hjälplös, som du darrar nu.
Jag är långt ifrån hjälplös.
Tror du att det gör någon skillnad?
Min död
läker inte dina sår.
Den utplånar inte minnet av min kuk inuti henne.
Eller alla som följde efter.
Nej.
Det gör den inte.
Men det är en början.
Du hade rätt.
Det är inte enkelt
att hugga huvudet av en man i ett enda slag.
Jag ska lära dig.
Donar! Lydon!
Sätt Ashurs huvud på stigen som svar till Glaber.
Ditt budskap är tydligt.
Alla som överlever hamnar på korset.
Glaber tänker döda oss alla
oavsett mitt svar.
Så vi är döda vad som än händer?
Vinrankorna räcker inte till våra kroppar.
Håll munnen!
Nej.
Nemetes har rätt.
Vinrankorna räcker inte till oss alla.
Men de räcker kanske till några få.
Dina ord är obegripliga.
De bär på livet självt, tack vare dina råd.
Glaber väntar sig att vi ska försvara berget,
precis som varje klok härförare skulle göra.
Men det kan finnas ett annat sätt.
En djärv manöver
som romarna inte väntar sig.
Vilken galenskap tänker sig "regnets bärare" den här gången?
Att vi ska få vingar.
Och göra det omöjliga.
Praetor!
De har svarat.
Spartacus svarade som väntat.
Säg åt männen att äta sig mätta och vila.
Tidigt i gryningen ska vi inta Vesuvius
och ta livet av dem som trotsar Rom.
Snart ska vi lämna den här platsen för alltid.
Det din vänskap ger mig
kan jag inte uttrycka med ord.
Du har återgäldat väntjänsten flera gånger om.
Jag är skyldig dig mycket mer än det lilla du har fått.
Du förde mig från galenskapens avgrund.
Du gav mig styrka och mening
att överleva tragedin som drabbade detta hus.
Det tillhör det förgångna.
Låt det inte plåga dig mer.
Jag har försökt lämna det bakom mig.
Men minnet av alla jag har förlorat fyller hela luften.
Det kväver mina andetag med förlustens plåga
och fjättrar mitt hjärta med kedjor.
De ska snart falla.
Tack vare dig.
Du är min räddare, Ilithyia.
Och du är min.
Du har gett mig hopp om ett liv
som jag trodde var borta för alltid när min make dog.
Den gåvan ska jag minnas för evigt.
Barnet.
Det kommer för tidigt.
Det är ett tecken från gudarna!
Det måste födas innanför dessa väggar.
Kom.
Vi ska fullfölja gudarnas vilja.
Vi har använt alla vinrankor vi har hittat.
De räcker till fyra män.
Agron, Crixus, Gannicus, stå vid min sida.
Crixus.
Vi är snart återförenade.
I det här livet eller i nästa.
Jag förstår att ni känner fruktan.
Det är inte utan anledning.
Romarna är mångdubbelt fler än vi.
Men de har gång efter annan begått ett ödesdigert misstag.
De tror att romarnas sätt är det enda.
Precis som de tror
att det bara finns ett sätt att lämna det här berget.
Vi ska lära dem att vi väljer våra egna vägar
och att inget i världen är omöjligt
när vi drivs av vårt hjärta och vårt sinne.
Ja!
Greppa repen.
Låt oss ge dem en läxa de aldrig ska glömma!
Ljudet döljer vår nerfart!
Gudarna välsignar oss med framgång!
Fria män skapar sin egen.
Vi är alla gudar i kväll!
Romarna ska få smaka på vår vrede!
Ja!
Helvete.
Om vi bara kunde strida som en armé, som romarna.
De är bara fler än vi.
Oddsen är snart utjämnade.
Gör er redo!
När ordern kommer följer döden i dess spår.
Vi måste skynda oss innan vi blir upptäckta.
Det är sent.
Jag kan inte sova.
När jag sluter ögonen ser jag bara Spartacus död.
Och med honom
anledningen till min långa frånvaro från Rom
och viktigare ting.
Du kommer att segra där Varinius led nederlag.
Det är en stor fördel i senaten.
Den kommer att räknas mig tillgodo.
En dag ska jag höja mig över alla andra.
Skenet från mina gärningar ska värma
min tillgivna fru och vördade arvinge.
- Ge signal. - Praetor!
- Ställ upp i formation! - Väck männen!
Det brinner!
Signalen!
Var håller Medicus hus?
Han är i staden. Barnet väntades inte på länge.
Jag har skickat bud efter honom.
Något är på tok.
Den river i mig.
Den vill inte lämna livmodern för att födas här.
Jag ska hitta något som lindrar smärtan.
Nej, lämna mig inte.
Jag kommer snart tillbaka.
Tillsammans ska vi hälsa barnet till denna värld.
En gång till!
Kom hit med den!
Flytta ammunitionen!
Fortsätt mot bakre ledet!
Döda alla i er väg!
Halt!
En ärofull död.
Döda dem!
Jag tyckte jag hörde ett skrik.
Vad har du gjort?
Det som alltid har varit mitt mål.
Att bryta förbannelsen över det här huset.
Så där.
Nu kan ingen komma emellan oss.
Retirera.
Retirera!
Fortsätt framåt! Segern är nära!
Stanna!
Snälla!
Vi är vänner, inte sant?
De bästa.
Varför gör du då så här?
Varför vill du ta mitt och mitt barns liv?
Ditt barn?
Du är bara ett kärl
för gudarnas gåva till Batiatus hus.
Nåväl.
Låt oss öppna den.
Jag är skyldig dig pina.
Oenomaus!
Jag ska återse min hustru.
Vi ska hälsa dig i dödsriket, broder.
Säkra området!
Beordra alla män att förvara platsen.
Håll ställningarna!
Romare, gör er redo!
Lucretia!
Tyst, lilla barn.
Du är i trygghet.
Du är älskad
för evigt.
Snälla!
Quintus önskade sig alltid en son.
Tack vare dig
får vi det.
Nej!
Jag tänker inte dö
för en förbannad slavs hand!
Jag är en fri man.
Romaren har äntligen lärt sig sin rätta plats inför oss.
På sina knän.
Du har inte vunnit någonting.
Rom kommer att skicka legioner efter mig.
Du ska snart möta din välförtjänta död.
Kanske det.
Men den dagen har inte kommit än.
Låt Rom skicka sina härskaror!
Vi ska möta dem!
Och se alla följa efter Glaber in i döden!
Ja!
Vi ska bli en armé.
- Ja! - Ja!
Spartacus! Spartacus!
Spartacus!